Педагошки факултет, 76 300 Бијељина, Семберских ратара 1E
ПРИМЈЕНА DATA MININGA ЗА ПРЕДВИЂАЊЕ УСПЈЕХА У СТУДИРАЊУ
Рад се бави креирањем модела за предвиђање успјешности студената у току студирања помоћу DATA MININGA, те анализом фактора који утичу на остварени ниво успјешности. Креиран је модел који на основу социо-демографских података о студентима, те података о њиховом понашању и ставовима према учењу и организацији наставе у цјелини, настоји класификовати студенте у једну од двије категорије успјешности. Успјешност је мјерена оствареном просјечном оцјеном студената у периоду студирања. Тестирали смо двије методе data mininga i to: логистичку регресију и стабла одлучивања. Сматрали смо да је ће представљени модел послужити као тест за стварње шире базе ажурираних података уз коришћење неког од информатичких алата, те да ће се на основу њега дефинисати велики број атрибута којимa ће сe релативно поуздано предвиђати успјешност у студирању
Сва права задржана (c) 2010 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
У раду ће бити ријечи о неким од нових могућности успјешног укључивања бајке у савремени наставни процес. Као књижевноумјетничка врста бајка је одувијек имала не само специфичну, већ и веома важну улогу у васпитању. Све од првобитне заједнице, у којој је настала, до савременог доба, промовишући друштвено прихватљиве обрасце понашања, нудећи забаву, олакшавајући социјализацију, задовољавајући човјекову потребу за лијепим, те мотивишући га да креативно дјелује, бајка се увијек бавила универзалним и свевременим проблемима човјека. Имајући у виду да је сазријевање савременог дјетета условљено законима и потребама савременог потрошачког друштва, које путем телевизије и електронских медија промовише инстант вриједности, сматрамо да је потребно истражити нове могућности ревитализације и ревалоризације бајке у животу и васпитању дјетета. Савремене тенденције у настави које подразумијевају интердисциплинарност и тематско повезивање садржаја из различитих подручја пружају нове могућност адекватног укључивања бајке у наставни процес, првенствено поштујући умјетничку природу овог књижевног жанра.
СТУДИЈСКИ ПРОГРАМ РАЗРЕДНЕ НАСТАВЕ У ФУНКЦИЈИ ОБРАЗОВНОГ СИСТЕМА РЕПУБЛИКЕ СРПСКЕ ИЗ ДЕМОГРАФСКЕ ПЕРСПЕКТИВЕ
Прва и основна поставка о битним странама и особеностима Студијског програма разредне наставе у образовном систему Републике Српске, у цјелини састоји се из спознаје њеног правог смисла и вишеструког значаја. Много је докумената и препорука из којих произилази неколико врло важних ставова на међународном нивоу о деветогодишњој основној школи и њеној разредној настави. У садашњој и будућој основној школи у трајању од девет година, неопходно је узајамно дјеловање и формалног и неформалног образовања. Посебно је значајна и што свестранија повезаност и што природнији прелаз из нижег у средњи и виши степен јединственог деветогодишњег образовања, као и облици повезивања основношколског образовања са предшколским, средњошколским и високошколским образовањем. Значај овог научно-истраживачког рада је у томе што сагледава постојеће стање и даје визију развoја демографских потенцијала школске популације у интеракцији са друштвеноекономским развојем Српске. Општа хипотеза (која произилази из циља истраживања) је да се истраживана појава сврстава у једну од кључних компоненти свеукупног развоја Српске и да је она посљедица демографије, што захтијева нови приступ у пројекцији развоја наведене појаве. Очекивани резултати у овом истраживању имају посебну вриједност за друштвену заједницу, као што су развој школске популације на свим нивоима и међузависност са друштвеноекономским развојем Републике Српске. У истраживању о билансима школске популације на свим нивоима, прати се развој појаве од момента располагања базом података, а истраживања требају по први пута да дају одређене препоруке о усклађивању образовних профила који се школују на високошколским установама са потребама тржишта рада у Републици Српској, као и обезбјеђивање високог квалитета процеса рада на високошколским организацијама и његових излаза – профила и оспособљености високообразовних стручњака.
ИДЕНТИФИКОВАЊЕ ДАРОВИТИХ УЧЕНИКА У ОСНОВНОЈ ШКОЛИ И РАД СА ЊИМА
Шта је то даровитост? Риједак индивидуални дар или социјална реалност? Како треба да се односимо према даровитој дјеци? Да ли је за подстицање њиховог развоја потребан посебан приступ и специјална обука? Даровитост и даље остаје загонетка за већину ученика, учитеља и родитеља. Ширу јавност, коју прије свега чине учитељи, педагози, наставници, родитељи, не занимају толико научне основе даровитости, колико их интересује како се даровитост манифестује у стварном животу, како се идентификују они који имају посебне дарове и какво им окружење и услове треба обезбиједити да би своје потенцијале развили до максимума. Брига о даровитим ученицима данас представља бригу за развој науке, културе, социјалног живота сутра. Циљ овог рада је првенствено у томе да кроз проширивање знања о структури даровитости, идентификовању даровитих ученика, те различитим начинима организације рада са њима, подстакне практичаре на озбиљан приступ даровитом дјетету. Овај рад ће, такође, настојати да прикаже тренутно стање у основним школама у Републици Српској када су у питању даровити ученици, односно рад са њима.
ИСКУСТВА ИЗ РАДА НА УНАПРЕЂИВАЊУ КОМПЕТЕНЦИЈА НАСТАВНИКА, ПЕДАГОГА И УЧЕНИКА
Документ „Европски оквир за кључне компетенције“ представља значајну основу за усаглашавање образовних система земаља Европске уније, посебно у погледу стандардизације квалитета рада на стицању кључних компетенција ученика. У релевантним образовним институцијама код нас активности су још увијек више усмјерене на дефинисање оквира кључних компетенција, а мање на разраду стратегија њиховог развијања. У овом раду указаћемо на нека искуства из практичног рада на развијању кључних компетенција ученика који је организован у оквиру пројекта „Школа и развој компетенција – како учити и како живјети с другим“. Презентоваћемо и неке елементе концепта стручног усавршавања наставника и стручних сарадника који су утемељени на партнерском односу, а одвија се по систему: учи и вјежбај; „докажи“ стечену компетенцију – примијени научено; помози другима да науче; планирај и континуирано развијај кључне компетенције ученика.
PROFESIONALNI RAZVOJ NASTAVNIKA U FUNKCIJI UNAPREðIVANJA KVALITETA OBRAZOVNO-VASPITNOG PROCESA
Kontinuirano unapreñenje obrazovno-vaspitnog sistema i njegovo usaglašavanje sa zahtevima savremenog društva neizostavno nalaže unapreñivanje kvaliteta nastavnog procesa putem uvoñenja inovacija i putem profesionalnog razvoja nastavnika. Profesionalni razvoj nastavnika je proces koji se odnosi na stalno razvijanje znanja, veština i sposobnosti i doprinosi poboljšanju kvaliteta rada, jačanju motivacije i razvijanja sistema vrednovanja i samovrednovanja. Profesionalni razvoj nastavnika je otvoren, dinamičan i trajan proces koji podrazumeva i prenošenje novog znanja iz različitih profesionalnih oblasti i naučnih disciplina u svet prakse, kao i praćenje evropskih trendova u pogledu poboljšanja kvaliteta obrazovanja. Na osnovu tema i ciljnih grupa, te programa stručnog usavršavanja analizirani su akreditovani programi koji su ponuñeni Katalogom programa stručnog usavršavanja zaposlenih u obrazovanju za školsku 2010/2011. godinu, a koji aktuelizuju primenu inovacija u nastavni proces. Primena inovacija u nastavi sagledava se putem samovrednovanja, koje pruža objektivne podatke o kvalitetu rada škole u svim bitnim segmentima.
ПЕДАГОШКЕ ИМПЛИКАЦИЈЕ ЗЛОСТАВЉАЊА ДЈЕЦЕ И НАСИЉА У ПОРОДИЦИ
Овај рад је настао из потребе да се ближе објасни и освијетли сложена проблематика насиља у породици и могуће педагошке импликација на васпитну функцију породице. Контекст у коме се оно појављује, најчешће није довољно освијетљен нити опасности од могућих посљедица употребе насиља. Сама идеја је поткријепљена скромним емпиријским подацима који су прикупљени у раду са студентима с намјером да се употпуне сазнања о овој проблематици, те да се упореде са већ постојећим тврдњама других аутора и доведу у везу са неким актуелним тезама у савременој педагошкој теорији. Кроз приказ нама доступних емпиријских чињеница о породицама које нас окружују, покушаћемо дати одговор на питање колико насиље и злостављање може дјеловати на развој брачних и породичних односа, понашање дјетета према другим људима у својој околини и развој његове личности. Сматрали смо да су ова подручја кључна када је у питању утицај насиља на слабљење унутрашње снаге породичних односа.
структуралне промјене у савременој породици
насиље у породици, педагошке импликације насиља
НЕКА ЗНАЧАЈНА ПИТАЊА СТАТУСА УЧЕНИКА КАО ЛИЧНОСТИ У ВАСПИТНООБРАЗОВНОМ ПРОЦЕСУ
Личност ученика у савременој школи једно је од елементарних упоришта за нове школске парадигме и за концепције подршке развоју у којима су дјеца статусно актери сопствене изградње, умјесто „посматрачи и слушаоци“. Такав изазов за савремену школу неминовно ће донијети другачије односе и климу разумијевања и повјерења, прије свега повјерења у моћ коју свако дијете посједује у себи. Ријеч је о напуштању концепција „присиљавања“ на школски рад наметањeм „воље и избора одраслих“, па макар то били и наставници. У раду се указује на појаве „злоупотребе ауторитета“ функција наставника и родитеља елаборираних кроз примјере „рђавог односа“ према дјеци и честом примјеном увредљивих исказа у односима, чак и онда када је то потпуно неприхватљиво, а затим и на могуће поступке како би се личност ученика у школском раду могла прихватити као равноправан „актер“ школских активности.
АКАДЕМСКА БУДУЋНОСТ ЗАВИСИ ОД РАНОГ СТАРТА
Аутор полази од тезе да рано предшколско учење (рани старт) и квалитетно увођење ученика у учење обезбјеђују академску будућност појединцу и заједници. Прати и анализира тезе познатих аутора у којима се разјашњава важност раног старта за успјешну академску и животну каријеру генерација које долазе. Осим тога, своје тврдње поткрепљује и резултатима властитог истраживања у коме је нашао да родитељска инструкција и негативни ставови о учењу колидирају са значајем који родитељи придају учењу и са стварањем услова за учење, што је доказао фактоском анализом. На Балкану је доскора владала теза да дјеца прво треба да се изиграју, а потом да уче. То је теза која у основи има претпоставку да је учење мучно и неугодно. Међутим, ако учење спојимо са игром, тада је рано учење слова и бројки нешто у чему ће дјеца уживати. Ако при томе школа настави оспособљавати дјецу да лако уче, постоји оправдан оптимизам да можемо дјецу придобити да заволе учење, те створити нацију ентузијастичних ученика. Ма колико био мали, народ који ово успије, биће на самом врху најразвијенијих нација свијета. Ово, наравно, вриједи за све грађане који живе у таквом окружењу, који похађају такве школе и предшколске установе, без обзира на боју коже, вјеру или национално опредјељење.
OSNOVNO ŠKOLSTVO U RAZVOJNIM PROGRAMIMA – VIZIJA I PERSPEKTIVE
Nezadovoljni stanjem u školi, još više neizvesnošću njene budućnosti, evidentnim zaostajanjem za ubrzanim preobražajem evropskog školstva, zbog slabih postignuća u našim školama prema nalazima PISA, Skupština opštine Stara Pazova usvojila je projekat: Nastanak, stanje, razvoj i perspektive školstva. Sve su škole podržale ova istraživanja i u njima aktivno učestvovale. Naročito je značajna projekcija njihovog daljeg razvoja. Zabrinuti zaostajanjem u razvoju i neuspehom naših učenika, kao i nezadovoljstvom roditelja postavljaju pitanje: Kako do uspešne škole? Zato je projekat pretežno orijentisan na razvoj u narednih pet godina s ciljem da se s kvalitetnim školstvom uñe u lepšu budućnost. Projekat je završen. U njemu su razvojni programi svih škola, podrške školama iz institucija zdravstva, kulture, socijalnog staranja i drugih organizacija iz okruženja. Cilj je da se sve škole dovedu u interakciju sa radom i stvaralaštvom drugih. Metodom restrukturacije predviñeno je da se škole iz sadašnjeg nepovoljnog stanja A dovedu u narednih pet godina u bolje stanje B bez „prevrata“, „lomova“, „stresova“ ili bilo kakvih gubitaka i da se pri tome ne remeti njihov rad.
PARADIGMA ŠKOLE U DIJALOGU MODERNE I POSTMODERNE
Moderna je doba koje je poučavanje i učenje otrglo iz privatne sfere i bitno doprinelo njihovom institucionalizivanju. Svet moderne, koji počiva na podeli rada, obučava i obrazuje prema planovima i ciljevima, u povoljnom obliku i pomoću obučenog i lojalnog personala; priprema i disciplinuje za rad i za kulturne načine ponašanja. Didaktizaciju ove škole karakteriše porast racionalizacije, tako što se norme i vrednosti objektivizuju, a lične uslovljenosti se pravno regulišu. U isti mah, ona se karakteriše i individualizacijom, tako što je npr. u vaspitavanju otkriven subjekat, koji je istovremeno i kultivisan, tj. integrisan u sticaje okolnosti moderne kulture. Postmoderna je uzdrmala nadu u neophodan i rastući potencijal poboljšanja po modelima i željama moderne. Vremena su se promenila i poučavanje i učenje danas stoje u znaku neophodne refleksije o ovim promenama, o čemu se analizira u radu. Postmoderna ne znači ni kraj moderne, ni rajsko stanje. Društveno stanje u kojem se živi u današnjem svetu obeleženo je ambivalentnostima postmoderne koje se manifestuju u kontradiktornosti koja postaje sve nepreglednija i u rascepu izmeñu „ja hoću" i „ja treba da".
ОБРАДА ПЈЕСМЕ „СТАРИ ВУЈАДИН“ ПОМОЋУ ДОМИНАНТНОГ КЊИЖЕВНОГ ЛИКА
Стваралачки приступ настави књижевности је ближи природи књижевног дјела него што је то нормативни приступ, одомаћен у нашим основним школама. Стваралачким приступом омогућује се изражавање специфичности сваког књижевног дјела појединачно. Један од најзахвалнијих модела у оквиру стваралачког приступа јесте обрада књижевног дјела помоћу доминантног књижевног лика. Модел је примјењив у случајевима гдје постоји лик који је у довољној мјери умјетнички изграђен и кроз који се прелама мисаона суштина дјела. Ми ћемо приказати могућу структуру часа обраде епске пјесме „Стари Вујадин“ у петом разреду основне школе помоћу доминантног књижевног лика. Другачији приступ ће омогућити да се један од наизразитијих ликова у српској народној епици открије у свој својој љепоти.
Gradjanima Srbije, dugoročno gledajući, nema značajnijeg interesa od uspešne škole. Koliko je kvalitetna, kakvo joj je mesto na evropskom školskom prostoru, na domaćim i stranim tržištima znanja i umenja, te kako njeni svršeni učenici uspevaju u daljem školovanju i zapošljavanju, glavno je nacionalno pitanje. Današnja škola nalazi se na raskrsnici dveju epoha: okončanoj epohi drugog milenijuma i s njom dotrajale tradicionalne škole koja se opire i ne želi da ode, a već početkom trećeg milenijuma aktivira se jasna vizija i koncepcija uspešne škole koja se mukotrpno probija, ne odustaje, istrajava i na putu je do uspešne škole. Gde je naša škola sada, šta u njoj moramo i možemo u našim uslovima menjati, šta novo unositi, kako sagledavati promene, korigovati ih i usmeravati u procese njenog kvalitetnog preobražaja? Dva su problema: prvi je u tome što u poslednjih dvadesetak godina zvanične prosvetne politike nisu imale snage, najčešće ni znanja, da se sa tom realnošću susretnu, ako treba i sukobe; drugi problem je što ogromna armija učitelja, nastavnika i profesora nije izgradila svoje nepomirljive stavove prema fenomenu školske krize. Oni je, istina, primećuju, ali se prema njoj trpeljivo odnose smatrajući je prolaznom. Još veća neizvesnost za budućnost naših škola jeste u odnosima na ubrzani tehnološki razvoj, goleme društvene transformacije i evidentno zaostajanje za modernizacijom evropskih škola. To su neoborivi razlozi da raspravljamo o krizi škole, njenim nezadovoljavajućim društvenim i pedagoškim ambijentima, ali i mogućem izlasku iz toga nepovoljnog stanja i nužnog ulaska u dobro osmišljene duboke preobražaje. Cilj je da odgovorimo na pitanja: prvo: zašto je ugrožen kvalitet; drugo: kako u našim prilikama do uspešne škole?
VASPITNI RAD U DEČJEM VRTIĆU I ŠKOLI – OSTVARIVANJE KONTINUITETA U IZBORU I REALIZACIJI ZADATAKA
Vaspitni rad u predškolskoj ustanovi i školi podrazumeva kompleksno delovanje vaspitača i učitelja. Kvalitet njihovih aktivnosti u velikoj meri odreñuje razvoj i postignuća svakog deteta (učenika). Vaspitanje kao proces podrazumeva komplementarno delovanje odraslih u planiranju i realizaciji zadataka, da bi vaspitač što bolje pripremio decu za polazak u školu, a zatim učitelj smisleno nastavio vaspitni rad sa njima. Koliko se ova nužnost realno ostvaruje u sistemu institucionalnog predškolskog i školskog vaspitanja i obrazovanja? Šta su vaspitačima i učiteljima polazne osnove za planiranje vaspitnog rada sa decom? Koje vaspitne zadatke smatraju prioritetnim? Tragajući za odgovorima na ova pitanja, u radu su prikazani aktuelni predškolski i školski programi vaspitnog rada u Srbiji. Zatim su predstavljeni rezultati istraživanja sprovedenog meñu učiteljima i vaspitačima. Cilj istraživanja je bio da se utvrdi koje vaspitne zadatke oni smatraju prioritetnim, na koji način se opredeljuju za njih i da li postoji povezanost u njihovoj realizaciji izmeñu predškolske ustanove i škole. Rezultati istraživanja potvrñuju da pri izboru i realizaciji vaspitnih zadataka vaspitači i učitelji moraju više sarañivati s ciljem ostvarivanja kontinuiteta u jedinstvenom sistemu. U završnom delu rada se daju preporuke za prevazilaženje ovog problema, sa mogućnostima delovanja vaspitača i učitelja.
РАЗЛИЧИТИ ПРИСТУПИ ПРЕДШКОЛСКОМ ВАСПИТАЊУ И ОБРАЗОВАЊУ У ЕВРОПИ
Корени предшколског васпитања и образовања у Европи налазе се у радовима Ј. А. Коменског, Р. Овена, Ф. Фребела, Р. Штајнера, М. Монтесори, Л. Малагуци и других аутора. Најтипичнији међу њима су системи М. Монтесори, Валдорфске педагогије и Ређо Емилија. Потребно је познавати и разумети их веома добро да би се одлучило који је од њих најпогоднији да се искористи као модел предшколског програма. Сваки од њих има компаративне предности које је могуће унети у предшколско васпитање наше деце.
ŠKOLA U SOCIOLOŠKOM KLJUČU GLOBALIZACIJE
U radu smo analizirali moderne koncepte obrazovanja i škole kao teorijske premise evropskog koncepta obrazovanja, čije ciljeve manje-više uspješno slijedimo. Obrazovanje je podsistem socijalnog sistema koji ekspandira u prostoru i vremenu globalizacije i od koga se bez sumnje očekuje previše. Nema jednog referentnog i validnog koncepta, jedne ideje i paradigme o tome šta je škola danas, koji su ciljevi i realni dometi obrazovanja. Školom niko nije zadovoljan, ali niko ne odustaje. Evropski koncept obrazovanja voñen je prevashodno funkcionalističkim i neoliberalnim idejama, cilj je homogenizovati nacionalne obrazovne sisteme u funkciji boljeg i ujednačenijeg obrazovanja „evropske radne snage“ da odgovori zahtjevima globalnog biznisa. Svi navedeni koncepti manje-više slijede ili se spore sa paradigmom prosvjetiteljstva, o tome da se trka za prestiž može dobiti u učionici, da nas obrazovanje, pa i društvo u cjelini može učiniti boljim. Evropski koncept obrazovanja zaboravlja humanističku dimenziju obrazovanja, previše redukuje obrazovanje na njegovu ekonomsko-funkcionalističku dimenziju. U zemljama u tranziciji, poput naše, koje slijepo i ortodoksno prihvataju bolonjski koncept, bilo bi dobro čuti i argumente prestižnih evropskih univerziteta i kritike tog projekta.
ПРОГРАМ ПРЕДШКОЛСКОГ ВАСПИТАЊА И ОБРАЗОВАЊА У РЕПУБЛИЦИ СРПСКОЈ КАО САВРЕМЕНИ МУЛТИФУНКЦИОНАЛНИ КУРИКУЛУМ
Реформом основне школе и одласком шестогодишњака у први разред, наметнула се потреба за стварањем „чврстог“ програма предшколског васпитања и образовања. Рад приказује први национални програм предшколског васпитања и образовања у Републици Српској као савремени мултифункционални курикулум. Поред осврта на стање предшколства на овим просторима у протеклих двадесетак година, аутор наводи суштинске елементе савремених предшколских курикулума (усмјереност планирања на циљеве учења, њихову хијерархију и контролу остварености). У раду су описани структура и садржај Програма, са циљем да се истакну његове основне одлике и квалитети: дијете у центру активности; усмјереност циљева према аспектима развоја (физички развој; социо-емоционални развој и развој личности; интелектуални развој; развој говора, комуникације и стваралаштва); циљеви конкретизовани кроз мрежу исхода, партнерски однос васпитач – дијете – родитељ; рад у малим групама, по центрима за учење. Програм је довео до коначног удаљавањa од поучавања и академских садржаја учења, што је отворило потпуно нови простор за рад васпитача, стављање дјечијих потреба и интересовања на прво мјесто и креирање вртића по мjери дјетета. Руководећи се различитим класификацијама предшколских курикулума, Програм се може дефинисати као отворени когнитивно-развојни програм, хуманистичке метаоријентације, којем дјелимично одговара процес – модел курикулум. Намјера аутора била је да укаже на значај примјене интегрисаног предшколског курикулума у предшколским установама Републике Српске, чиме је, уз Закон о предшколском васпитању и образовању, предшколство напокон постало прва карика у јединственом васпитно-образовном систему Републике Српске
УМЈЕТНИЧКИ ПОСТУПАК У ПРИПОВИЈЕТКАМА ИВА АНДРИЋА
На Андрићево књижевно опредјељење превасходно као приповједача указује већина критичара који се баве дјелом овог писца. У овом раду биће ријечи о кључним елементима на којима почива умјетност приповиједања Ива Андрића захваљујући чему његово дјело прераста у један виши облик истинитости о човјеку и свијету.
Сва права задржана (c) 2017 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
УТИЦАЈ БРАКА НА ДЕМОГРАФСКО СТАЊЕ РЕПУБЛИКЕ СРПСКЕ
Демографско стање Републике Српске као и код већине балканских земаља није на завидном нивоу. Свједоци смо завршне фазе демографске транзиције коју одликује негативан природни прираштај као посљедица спорог социо-економског развоја и терцијаризације друштва са негативним утицајем на репродуктивни потенцијал становништва. Брак се још увијек високо вреднује у нашем друштву, али с карактером одлагања у све каснијим годинама што са собом носи низ импликација за потомство и кретање укупне популације у држави. Ово истраживање има за циљ анализу демографске ситуације у Републици Српској, да открије како брак као стил живота утиче на рађање како на индувидуалном тако и на глобалном нивоу. Спроведено је анкетно истраживање међу младом зрелом популацијом, како виде садашње стање, који су разлози за остварену или неостварену репродукцију.
У раду се разматра Ћопићева аутобиографска проза за дјецу: Јутра плавог сљеза и Глава у кланцу, ноге на вранцу, с тежиштем разумијевања модела културе у којем стасава човјек, од дјетињства до зрелог доба. С тим у вези, образлаже се Ћопићев однос према причи и причању као сопственом излазу у слободу.
РОДИТЕЉ - ПАРТНЕР У САВРЕМЕНОЈ ПРЕДШКОЛСКОЈ УСТАНОВИ
У протеклим деценијама дошло је до бројних друштвених промјена које су неминовно утицале, како на породицу, тако и на предшколску установу. Аутор се бави улогом родитеља и покушава дати одговор на питање: „Како укључити родитеље у живот и рад предшколске установе и учинити их истинским партнерима?“ У раду је истакнута потреба активног укључивања свих учесника васпитно – образовног процеса у унапређивање партнерства предшколске установе и породице, као и коришћење свих расположивих ресурса друштва у цјелини, а све са циљем развоја дјеце, у складу са њиховим потребама, особеностима и интересима.
партнерство предшколске установе и породице
ПРЕГЛЕД ИСТРАЖИВАЊА УТИЦАЈА ЕКСПЕРИМЕНТАЛНОГ ТРЕТМАНА БОРИЛАЧКИХ СПОРТОВА НА РАЗВОЈ МОТОРИЧКИХ СПОСОБНОСТИ КОД ДЕЦЕ МЛАЂЕГ ШКОЛСКОГ УЗРАСТА
При изради рада приступили смо мета анализи с циљем прикупљања резултата истраживања који се односе на утицај експерименталног третмана борилачких спортова на развој моторичких способности код деце млађег школског узраста на нашим просторима, а и шире. Анализом истраживања долази се до закључка да примена тренинга борилачких спортова позитивно утиче на развој моторичких способности и вештина, да постоји значајно побољшање на крају експерименталног третмана у свим мереним варијаблама моторичких способности, односно да експериментални третман тренинга значајно утиче на развој моторичких способности код младих спортиста. Моторичке способности спортиста су на значајно вишем нивоу у односу на неспортисте, јер континуиран и програмиран процес вежбања доприноси преко потребном развоју младог човека у моторичком, функционалном и здравственом погледу. Моторичке способности, кључне за развој такмичарске ефикасности спортиста млађег школског узраста су експлозивна снага, координација, мишићна издржљивост, те доминантан статус снаге и издржљивости. Kонтинуирани и програмирани третман борилачких спортова доприноси правилном развоју младог човека.
УЛОГА РОДИТЕЉА И ЊИХОВ ОДНОС ПРЕМА ДЈЕТЕТУ У ПЕРИОДУ НАУЧНО – ТЕХНОЛОШКИХ И ДРУШТВЕНИХ ПРОМЈЕНА
Друштвено – економске промјене које прате убрзан научно – технолошки развој утичу на систем образовања и васпитања. Развојем модерног друштва мијењају се многе улоге па самим тим и улоге родитеља, као и њихов однос према дјетету. Родитељи и њихов однос према дјеци веома су значајан па чак и незамјењив чинилац дјететовог успјешног развоја и васпитања. Сходно томе, циљ овог рада је био да испитамо колико родитељи често пружају помоћ при учењу својој дјеци и колика је њихова заинтересованост за организацију учења. Помоћу анализе варијансе испитали смо да ли постоји статистички значајна разлика у заступљености циљних оријентација у учењу код ученика у зависности од учесталости пружања помоћи у учењу као и заинтересованости родитеља за организацију учења њихове дјеце. Добијени резултати говоре да постоји статистички значајна разлика између наведених варијабли. Ученици чији се родитељи редовно интересују за учење, показују заступљенију овладавајућу циљну оријентацију, за разлику од ученика чији родитељи се никад не интересују за учење. Такође, ученици којима у учењу помоћ пружају оба родитеља подједнако имају заступљенију овладавајућу циљну оријентацију за разлику од ученика којима не помаже ни један од родитеља.
ПРЕЦИЗНОСТ ИЗВОЂЕЊА МУЗИКЕ ИЗ НОТНОГ ТЕКСТА КОД ДЈЕЦЕ МЛАЂЕГ ШКОЛСКОГ УЗРАСТА
У раду су представљени резултати истраживања спроведеног током 2015. године на подручју Града Бијељина. Истраживањем је обухваћен изорак од 200 ученика петих разреда из осам одјељења основних школа. Мјерењем је утврђена прецизност извођења музике из нотног текста. Спроведено је истраживање са циљем да се утврди ниво знања из области музичке писмености дјевојчица и дјечака петог разреда основне школе. Исиче се значај народне пјесме у музичком описмењавању ученика у разредној настави. Добијени резултати показују да постоје статистички значајне разлике у исказаним способностима извођења музике из нотног текста између испитаника млађег школског узраста у односу на пол. Констатује се на бази резултата χ² теста да постоје разлике у исказаним способностима извођења музике из нотног текста у односу на пол.
У раду се говори о пјевању пјесама намијењеним дјеци млађег школског узраста. Посебна пажња усмјерена је на методички приступ у раду са ученицима млађих разреда основне школе. Закључено је да вoкална репродукција има изузетно значајну улогу у музичком и свестраном развоју дјеце млађег школског узраста. Пјевањем се развијају естетски ставови и музички укус. Образовни циљ учења пјесме обухвата развијање ритма и слуха, ширење обима гласа, учвршћивање интонације, савладавање основа вокалне технике. Ученици се оспособљавају да запажају и вреднују истинске квалитете лијепог, складног, хармоничноги аутентичног у музици. Посебна пажња поклања се примјени пјесама које су дио традиционалног народног стваралаштва. Наводе се примјери погодни за коришћење у разредној настави и указује на неопхадност веће заступљености вокалне репродукције у раду са дјецом млађег школског узраста.
ИНОВИРАЊЕ НАСТАВЕ У КОМБИНОВАНИМ ОДЈЕЉЕЊИМА
Егзистенција комбинованих одјељења данас је реалност великог броја школа, дјеце и наставника и то не само код нас, него и у свијету, те модел васпитнообразовне праксе који се посљедњих година иновира, реафирмише и све више заговара због низа предности које омогућава. Наставник у комбинованом одјељењу је кључ за планирање, пројектовање и управљање различитим активностима за ученике на начин да им задржи пажњу на учење. Дјелотворност и ефикасност заснива се на развијању узбудљивих и подстицајних активности, чије потребе задавољавају модели иновативне наставе. С тога, комбинована одјељења не би смјела бити схватана као реликт прошлости, нити нужно зло усљед неразвијености сеоских подручја, већ прилика да свако дијете добије адекватне услове педагошки обликоване средине за квалитетно образовање у свом сусједству и непосредном природном и социјалном окружењу. У раду је истакнут значај иновирања наставе у комбинованим одјељењима.
ДРУШТВЕНА ПАРАДИГМА РАНОГ ВАСПИТАЊА И ПОРОДИЦА
У раду се разматра питање раног васпитања дјеце у свјетлу друштвеног контекста који је посматран кроз политичку, економску и културолошку условљеност раног васпитања, те програме заједнице као подршке раном васпитању са освртом на програм за рани раст и развој у Републици Српској. Такође, узета је у разматрање и породица која представља један од најважнијих фактора у животу дјетета које у породици реализује неке своје најважније примарне и секундарне потребе, усваја ставове и вриједности и формира навике које ће га касније пратити током живота. Посматрана је улога породице у одрастању дјетета на основу родитељске посвећености родитељској улози и изражености појединих развојних аспеката дјеце. Рад указује на шири круг социјалних чинилаца и институција који могу бити подршка раном васпитању, али и важности породичног учешћа у раном васпитању дјеце које остварује различите ефекте на поједине аспекте дјечијег развоја.
УТИЦАЈ НАУЧНО-ТЕХНОЛОШКИХ ПРОМЈЕНА НА РАЗУМИЈЕВАЊЕ ФЕНОМЕНА ДАРОВИТОСТИ
У раду је дат сажет преглед историјског развоја поимања поријекла и природе даровитости. Од почетка проучавања даровитости развило се неколико различитих приступа феномену даровитости. Она се крећу од мистичног вјеровања у „натприродно божанско поријекло“, преко психодинамичког, у којем је даровитост посљедица напетости између свјесног и несвјесног, затим когнитивног, који је посматра као дио мишљења, па све до савременог гледишта, које указује на значај одређених особина личности, креативних процеса, као начина стварања креативних продуката, али и окружења у коме јединка живи и дјелује. Циљ је да се прикаже како развој науке и технологије мијења, чак и радикално, поглед и приступ скоро свим облицима људског стварања и свијести, па тако и разумијевању даровитости.
СТАВОВИ И МИШЉЕЊА УЧЕНИКА О СОФТВЕРСКОМ ОБЛИКУ ИНДИВИДУАЛИЗАЦИЈЕ У НАСТАВИ ПОЗНАВАЊА ПРИРОДЕ
Ово истраживање је било саставни дио већег емпиријског истраживања којe је обухватао дидактички експеримент са паралелним групама, а у коме је потврђена ефикасност софтверског облика индивидуализације. У складу с тим, циљ овог истраживања се односио на анализу ставова и мишљења ученика (корисника софтверског облика индивидуализације) о примијењеном моделу учења и ефектима таквог начина рада у настави познавања природе. Истраживањем је обухваћено 125 ученика петог разреда, примијењена је дескриптивна метода и техника анкетирања. Подаци су обрађени статистичким поступцима и приказани текстуалним и графичким путем. Добијени резултати су афирмисали позитивна очекивања и спремност ученика да примијењени софтверски облик индивидуализације прихвате као ефикасан модел учења.