Педагошки факултет, 76 300 Бијељина, Семберских ратара 1E
МИШЉЕЊА УЧИТЕЉА И БУДУЋИХ УЧИТЕЉА О МУЛТИМЕДИЈСКОЈ НАСТАВИ У ОСНОВНОМ ОБРАЗОВАЊУ
Дјеца данас живе у мултимедијском окружењу, те долазе у школу с већ развијеним вјештинама кориштења нових медија у таквом окружењу. С друге стране, већина наставе је још увијек организирана према традиционалним начелима гдје превладава настава усмјерена на учитеља. Данашњи ученици из таквог мултимедијског окружења захтијевају другачију наставу која је њима занимљива и усмјерена на ученика, а кључну улогу у организирању такве наставе има учитељ. У контексту тога проведено је истраживање. Циљ истраживања је био испитати мишљења учитеља у пракси и будућих учитеља (студената) о мултимедијској и традиционалној настави. Узорак (N = 145) се састојао од 82 учитеља у основним школама и 63 студента пете студијске године Учитељског факултета Свеучилишта у Загребу, Одсјека у Чаковцу. За потребе истраживања конструиран је упитник Ликертовог типа од пет ступњева: за мишљење о мултимедијској настави од шест манифестних тврдњи, те мишљење о традиционалној настави од четири манифесне тврдње. Испитаници су испуњавали упитник методом папир-оловка током мјесеца ожујка 2012. године. Анализом резултата показало се да су испитаници (на разини цијелог узорка) с позитивнијим мишљењем о традиционалној настави склонији негативнијем мишљењу о мултимедијској настави, надаље показало се да учитељи позитивније мисле о традиционалној настави од студената. С друге стране, студенти имају позитивније мишљење о мултимедијској настави од учитеља у пракси. Показало се да учитељи и разредне и предметне наставе имају једнако неутрално мишљење о традиционалној настави, док учитељи предметне наставе позитивније мисле о мултимедијској настави од учитеља разредне наставе. Иако је видљиво да будући учитељи позитивније мисле о мултимедијској настави, кључно за организацију такве наставе је да их се у иницијалном образовању оспособљава за њу, односно цјеложивотно учење у даљњој пракси.
Сва права задржана (c) 2013 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МУЛТИМЕДИЈАЛНИ ИНТЕРАКТИВНИ ЕЛЕКТРОНСКИ УЏБЕНИК
Веома важан задатак савременог образовног процеса је подизање учинка постојећих и проналажење ефикаснијих метода и облика рада. У ери информационих технологија и опште мобилности друштва, традиционални начини представљања наставних материјала су досадни и непрактични. Потребно је наставне материјале осавременити и учинити занимљивим и на тај начин повећати мотивацију ученика. Мултимедијални интерактивни електронски уџбеник, уз добар избор најделотворнијих метода из дидактичке праксе, који садржи и визуелно занимљиве елементе, уз интеракцију може бити веома занимљив образовни материјал намењен ученицима свих узраста. Циљ овог рада је указати на могућности и ефекте примене мултимедијалног интерактивног електронског уџбеника у настави.
ПОЗИЦИЈЕ УЧИТЕЉА У КОМБИНОВАНИМ ОДЈЕЉЕЊИМА
Комбинована одјељења стварају потешкоће у васпитнообразовном процесу, све је мање ученика који похађају наставу у овим одјељењима а све више проблема који утичу на организацију и реализацију наставног рада. По доласку у комбиновано одјељење, учитељ преузима велику одговорност јер планирање и припремање васпитно-образовног рада спада у најважније компетенције, и од његове организације и креативности зависи успјех ученика. Овај рад се бави истраживањем позицијe учитеља у комбинованим одјељењима, како и на који начин организују рад, да ли се стручно усавршавају, у каквим условима раде и да ли су задовољни.
КВАЛИТЕТНА ПЕДАГОШКА КОМУНИКАЦИЈА У ФУНКЦИЈИ УСПОСТАВЉАЊА ПАРТНЕРСТВА ПРЕДШКОЛСКЕ УСТАНОВЕ И ПОРОДИЦЕ
Партнерство породице и предшколске установе, као један од најважнијих захтјева савремених предшколских курикулума, првенствено зависи од квалитета педагошке комуникације. Аутор се бави комуникацијом у предшколској установи, са освртом на комуникацију и њене законитости уопште и са посебним нагласком на комуникацијске односе дијете – дијете, дијете – васпитач и родитељ – васпитач. Истакнута је важност дјечије игре, као најбољег оквира за развој комуникацијских способности предшколског дјетета и његову социјалну прихваћеност у групи вршњака. Рад указује на пожељне особине и ставове васпитача у комуникацији са дјететом. Активно слушање и двосмјерна комуникација један су од „рецепата” за успостављање партнерског односа између родитеља и васпитача, а све са циљем добробити дјетета.
УПОТРЕБА МУЗИКАЛНЕ ТЕРАПИЈЕ У ОБРАЗОВНОМ ПРОЦЕСУ
У раду се бавимо употребом музикалне терапије у образовном процесу. Како је досадашња пракса показала, ова релативно млада медицинска област је дала запажене резултате, па се тако нашла и у фокусу наше пажње. Разматрамо историју и основне подјеле у овој области, стављајући посебан акценат на сферу образовања и резултате постигнуте у истом.
вокално-инструментална настава,образовање
ЛУДИЗАМ КАО ЕЛЕМЕНАТ ТУМАЧЕЊА КЊИЖЕВНОСТИ ЗА ДЈЕЦУ
Игра, као најчећа манифестација лудизма у књижевним дјелима за дјецу,има више функција међу којима су посебно важне естетска и забављачка, али и сазнајна, терапеуска и прагматичка – придобијања дјетета као читаоца и мотивисање за могућа будућа читања. Игра као елеменат књижевности за дјецу присутна је како у дјелима народне књижевности, тако у модерним дјелима која уважавају рецепцијске потребе дјетета. Текстови књижевности за дјецу чешће су у својој суштинској димензији лудички него текстови за одрасле баш као што је игра у животу дјетета више и транспарентније присутна него у животу одраслих. Имајући у виду важност игре у животу човјека, а посебно дјетета, у нашем раду анализирамо колико су лудички садржаји, чија је најчешћа манифестација игра, присутни у читанци и лектири за други разред основне школе у Републици Српској и како се лудичко као елеменат може успјешно користити у тумачењу књижевних дјела за дјецу на овом узрасту.
Овај рад нуди теоретски увиду вредност драме за учење страног језика. Драма доноси културно и језичко богатство пружајући увид у циљну културу и чинећи да се језички контексти лакше памте, тако што их смешта у реални социјални и физички контекст. Постоји много разлога зашто би требало да користимо драмски текст и драмске активности на часовима страног језика. Драма по самој својој природи укључује ученике у друштвене контексте који од њих захтјевају да мисле, говоре, манипулишу конкретним материјалом и деле гледишта како би могли да успјешно доносе одлуке.Укључивање у драмске активности може да помогне побољшању комуникације, мотивације, вјештине говора на страном језику, тимског рада, сарадње и изградње повјерења међу ученицима и наставницима. Такве активности су увјек забавне и представљју снажан мотивациони фактор за учење страног језика пружајући могућности за његове различите употребе.
РАНА ПИСМЕНОСТ ИЗ ПЕРСПЕКТИВЕ УЧИТЕЉА И ВАСПИТАЧА
Ставови „за“ и „против“ описмењавања деце пре почетка школовања често су предмет научних и стручних расправа те спекулација шире јавности. Ова тематика нарочито добија на значају са социокултурном теоријом дечјег развоја која сложен процес описмењавањатумачи као развојну појаву чији су зачеци садржани већ у првим годинам живота детета – тзв. рана писменост или писменост у настајању. Истраживања показују да је описмењавање умногоме олакшано деци која одрастају у подстицајном социокултурном окружењу или су прошла припрему у одговарајућимпредшколским програмима. Већина европских земаља са припремом за описмењвање деце започињесе око пете године живота. У таквим условима оправдано је интересовање за ставове практичара од којих се највише очекује када је у питању припрема заописмењавање деце код нас. Почетком прошле школске године у неколико основних школа и предшколских установа у Србији организовано је истаживање на узорку од 46 учитеља и 48 васпитача. Анкетирањем укупно 94 практичара утврђеноједа половина учитеља и једна четвртина васпитача има позитиван став према раној писмености, при чему су васпитачи са мање радног искуства и нижом стручном спремом изричитији у ставу „против“ у односу на оне искусније, са високим образовањем, и учитеље. Као основне аргументе против раног описмењавања практичати наводе недовољну зрелост деце и (не)оспособљеност васпитача. Ипак, да „дечију заинтересованост за читање и писање не треба гушити и одлагати“ сложили су се готово сви учитељи и највећи број васпитача. Иако су практичари сагласни у ставу да је важно да у описмењавању деце сарађују породица, предшколска установа и школа, на чему посебно инсистирају учитељи,више од половинењих не познаје циљеве и задатке програма који се реализује у припремним групама. Установљене су разлике у очекивањима практичара од програмских активности при чему васпитачи фаворизују развој општих способности и свих аспеката развоја деце док су учитељи усмерени на припрему за описмењавање, пре свега писање. На крају рада дате су смернице за унапређивање сарадње предшколске установе и школе у циљу подршке раној писмености.
УПОРЕДНА АНАЛИЗА НАСТАВЕ ИНФОРМАТИКЕ ПРЕМА ЈАПАНСКОМ НАСТАВНОМ ПРОГРАМУ И НАСТАВНОМ ПРОГРАМУ У РЕПУБЛИЦИ СРПСКОЈ
Убрзани развој рачунарства и информатике долази као последица експоненцијалног развоја хардвера и софтвера, те раста опште доступности приступа Интернету. Развојем рачунарства и информатике убрзано се мијења друштвена структура и друштвене функције. Без обзира на степен развоја технолошке инфраструктуре и доступност исте, појединац неће бити у прилици да искористи тај потенцијал ако није у стању да користи информатичке уређаје, а то захтијева извјестан ниво информатичког образовања. Предвиђања стручњака говоре да ће потреба за оваквим видом образовања додатно расти и захватити све шире сегменте друштва. Свјесни важности образовања из ове области, многе земље су припремиле стандарде према којима настоје да дефинишу наставне планове и програме из области рачунарства и информатике. С обзиром да живимо у информацијско-комуникацијском друштву, у којем главну улогу данас имају информације, системи мобилних комуникација и Интернет, логично је да је основа наставних планова и програма у већини земаља базирана на информацијама, коришћењу Интернета и апликативног софтвера. Овај рад је посвећен компаративном истраживању компатибилности наставних програма у гимназијама из информатике у Републици Српској и Јапану. Циљ нам је био да прикажемо могућности трансфера знања из једног васпитно – образовног система у други.
НЕКИ АСПЕКТИ ИСТОРИЈСКОГ РАЗВОЈА МЕТАКОГНИЦИЈЕ
У раду су разматрани неки аспекти историјског развоја метакогниције. Развој метакогниције посматран је од Пијажеа, код кога метакогницију препознајемо у појму рефлектујуће апстракције и Виготског, код кога елементе метакогниције проналазимо у усмјеравању сопственог учења и мишљења употребом унутрашњег говора. Увођење метакогниције у фокус научних интересовања, везује се за Флејвела и његове радове из седамдесетих година прошлог вијека. Он је први увео термин метамеморија и зато је означен као зачетник појма метакогниција. По њему, метакогницију сачињавају знања и вјеровања о томе шта све утиче на ток и посљедице когнитивних активности.Ен Браун метакогницију дефинише као размишљање о сопственом учењу, сјећању и разумијевању, а одређује је као: опште метакогнитивно знање и метакогнитивно искуство. Коријене метакогниције код Стернебрега проналазимо у његовом моделу интелигенције. Наведена је и улога и значај когнитивнихпсихолога и представника конструктивизма у развоју метакогниције.
У раду се разматрају двије верзије романа за дјецу Пјесма на Коњуху Алексе Микића. Верзије су настале у различитом временском периоду.Утврђују се разлике међу њима на језичко-стилском и идеолошкополитичком плану и на основу тога одређује смисао насталих промјена.
САВРЕМЕНА ОСНОВНА ШКОЛА ИЗМЕЂУ ДРУШТВЕНИХ ОЧЕКИВАЊА И РЕАЛНОСТИ КРИЗЕ ТЕОРИЈЕ И ПРАКСЕ ВАСПИТАЊА И ОБРАЗОВАЊА
Очекивања од основне школе као институције друштва, без сваке сумње са најважнијом друштвеном мисијом васпитања и образовања, фундаменталног „животног оспособљавања“ и дјеловања на развој личности дјеце за „здраво друштво“, све више су у знаку сумњи и оспоравања, са посљедицама које указују на озбиљну кризу теорије и праксе школа. Узроци такве климе, којом се ова криза дуже вријеме само продубљује, посебно у односима између школе и породице, разноврсни су и комплексни, захтијевају брз и јасан одговор школске педагогије и свих научних дисциплина које се баве школом, захтијевају да се истражи, у којој мјери је одржив сасвим јасан апологетски однос према школском насљеђу и традицији и какве су рефлексије бројних и вјероватно некритички и рђаво припремљених промјена који ову кризу увећавају. Међу евидентне слабости школе најчешће се убрајају занемаривање статуса ученика у школском раду, са јасном дилемом да ли је он „актер школског рада“ или објекат на који су усмјерене мање више ауторитарне педагошке мјере и поступци по избору одраслих, родитеља и наставника, прије свега, да ли се на „школске дужности“ гледа из перспективе дјетета и његових аутентичних могућности, или школа покушава своју „немогућу мисију“, да укине „неједнакост прилика“ (Груден, З. Груден, В., 2006.) у којима живе и са којима долазе у школу. Осим тога, указује се често на „изолованост родитеља од школе“, негирање њихових компетенција да се баве васпитањем и образовањем ако дјеца већ иду у школу, што доводи до дисфункционалних односа, маргинализације њихових објективних моћи дјеловања на квалитетнију школу, у којој се родитељи укључују са својим идејама, прије свега, са становишта користи за своје дијете и његов развојни просперитет. Није ли, на тај начин, школа претјерано заснована на „мисији светости знања“, није ли криза генерисана инертношћу или непостојањем сигурне теорије школе и школске педагогије према овим појавама у пракси? Овај рад посвећен је могућим одговорима на ове изазове.
ПРИМЈЕНА БЕСПЛАТНИХ ГИС АПЛИКАЦИЈА У НАСТАВИ ГЕОГРАФИЈЕ
У информатичкој ери географија је обезбиједила значајну позицију засновану на принципима географских информационих система, који су све шире интегрисани у свакодневни живот. Значајан број картографских апликација постао је путем интернета доступан широком аудиторијуму, па су милиони корисника, понекад и несвјесно, усмјерени на кориштење ових сервиса, било преко десктоп рачунара, било преко различитих врста преносивих уређаја. Гугл мапе, Опенстрит мапе, Бинг мапе и друге сличне онлајн апликације, које осим карата користе сателитске и авио снимке у подлози, ГПС и локалне базе података, постају све популарније а њихова употреба све масовнија. Свакако да се са развојем информационих технологија мијења улога географске карте па је све чешћа примјена интерактивних дигиталних карата (или атласа) у односу на некадашње класичне карте. Ширење употребе картографских апликација и уопште географских техника и алата на кориснике који нису професионалци нити чак географи, створило је концепт данас у свијету познат под називом „нова географија“. Бесплатни ГИС софтвери могу имати широку примјену у настави географије кроз савлађивање основних картографских појмова и креирање једноставних ученичких карата с циљем развоја креативности и спонтанијег прихватања географских знања. Такође, све су популарније веб ГИС апликације базиране на концепту клауд компјутинга (cloud computing), које дозвољавају уређивање карата од стране регистрованих корисника. Различите картографске апликације, с обзиром да су лако доступне, немају комплексно окружење ни компликована корисничка рјешења (што наравно погодује ученицима), па је њихова примјена у развијеним земљама управо прилагођена различитим узрастима, па и за основношколски, кроз тзв. „ГИС за дјецу“ (GIS for kids).
УТИЦАЈ ПРИМЈЕНЕ НОВИХ МОДЕЛА ОБРАДЕ ИСТОРИЈСКИХ САДРЖАЈА НА УСПЈЕХ УЧЕНИКА У НАСТАВИ ПОЗНАВАЊА ДРУШТВА
Историјски садржаји програма Познавањa друштва веома су специфични и за ученике тешки и апстрактни. Да би их ученици успјешно усвaјaли, потребно је овладати основним историјским појмовима који се формирају у сложеним процесима логичког мишљења, док су когнитивне способности ученика у нижим разредима основне школе још увијек већим дијелом ослоњенe на емпирију. Због тога је потребно уважити специфичности историјских садржаја и иновацијама у дидактичко-методичком обликовању наставе превазићи потешкоће изражене у поимању времена, разумијевању историјских датума и усвајању основних историјских појмова. У раду су приказани резултати експерименталног истраживања у коме је испитиван утицај примјене нових модела у обради наставне теме Прошлост, у V разреду. Циљ је утврђивање ефеката наставе моделоване на проблемско-истраживачком приступу, структурисању садржаја у визуелној форми, интеграцији практичних активности и методи игре, у односу на традиционалну наставу. Испитивање утицаја ових наставних модела на успjешност у усвајању градива о далекој прошлости извршено је примjеном експерименталне методе, на узорку од 228 ученика. Истраживање је спроведено у основним школама „Свети Сава“ Зворник и „Десанка Максимовић“ Челопек. Резултати показују да модели у поређењу са класичном наставом омогућују већи успjех ученика у знању о далекој прошлости, што указује на њихову ефикасност у обради историјских садржаја.
ПРИМЈЕНА ЗАЈЕДНИЧКОГ ОКВИРА ЗА ПРОЦЈЕНУ (CAF - CОММОNASSESMENTFRAMEWORK) НА ОБРАЗОВНЕ ИНСТИТУЦИЈЕ
Полазећи од тога да је људско знање најважнији ресурс развоја друштва и да је у функцији развоја потенцијала људи који ће бити водећа снага друштвених промјена у земљи, постаје очигледан значај подизања квалитета образовања и нивоа квалитета рада у образовним институцијама. Промјене у образовању данас се доводе у директнију везу са промјенама у друштвенополитичким, економским и другим процесима развоја и промјенама односа у друштву. Промјене су усмјерене како на развој образовне дјелатности тако и на сагледавање повезаности развоја друштва и образовања, те положаја учесника у образовном процесуи друштву. У овом раду представиће се CommonAssessmentFramework – CAF модел, као један од алата за управљање квалитетом у организацијама јавног сектора, као и његова имплементација на институције у домену образовања, с обзиром на то да се оне данас суочавају са сталним изазовима за побољшањем своје ефективности и ефикасности.
ATTITUDES AND OPINIONS OF EDUCATIONAL PROFESSIONALS ON APPLICATION OF EDUCATIONAL SOFTWARE IN TEACHING SCIENCE AND SOCIETY
Образовни рачунарски софтвер (ОРС) као модел активног учења веома је успјешан вид диференцијације и индивидуализације наставе природе и друштва. У раду су представљени резултати истраживања које је имало за циљ да се испитају ставови и мишљења просвјетних радника о примјени ОРС-а у настави природе и друштва, оспособљености учитеља за њихову примјену и тешкоћама које ометају његово спровођење као модела активног учења и успјешне индивидуализације наставе природе и друштва, односно да се сагледа тренутно стање, на основу ког би се могли дефинисати даљи кораци за њено унапређење. Анкетирано је 130 просвјетних радника (професора разредне наставе, наставника разредне наставе и учитеља), а резултати истраживања показују да просвјетни радници ријетко примјењују ОРС у настави природе и друштва, иако такав рад утиче на квалитет рада и мотивацију ученика. Разлоге оваквог стања налазимо у чињеници да су школе недовољно опремљене техничким средствима (посебно готовим ОРС-има), али и у недовољном предзнању и искуству просвјетних радника за планирање, организовање и реализацију овакве врсте наставе.
ИНТЕРДИСЦИПЛИНАРНИ ПРОБЛЕМСКИ ПРИСТУП ОБРАДИ МАТЕМАТИЧКИХ САДРЖАЈА У МЛАЂИМ РАЗРЕДИМА ОСНОВНЕ ШКОЛЕ
У трагању за савременијим и ефикаснијим моделима наставе у млађим разредима основне школе, теоретичари и практичари у посљедње вријеме посебан значај дају интегративном приступу програмским садржајима с обзиром на интердисциплинарни аспект у проблемима из свакодневног живота који се на том узрасту разматрају.Такав приступ почетној настави математике, и уопште разредној настави, у складу је са савременим тенденцијама које теже остваривању свеобухватног, многостраног и цјеловитог приступа учењу и у први план стављају повезивање и истовремено реализовање математичких садржаја са блиским, сродним дијеловима садржаја осталих наставних предмета, уз прецизно диференцирање посебних задатака који се конкретним математичким садржајем желе остварити. Овим моделом савремене разредне наставе потенцира се проблемски приступ, који упућује да се у реализацији почетне наставе математике више оријентишемо на животне ситуације ученика, да их обликујемо у проблемске задатке, који ће се рјешавати из различитих перспектива и на различите начине.Ефекти интердисциплинарног приступа леже у изградњи цјеловитог система знања, у промјени улоге учесника у васпитно-образовном процесу у коме ученици, умјесто учења апстрактних, недовољно разумљивих програмских садржаја, задржавају креативну позицију у процесу стицања знања, који се најчешће одвија кроз причу, игру и истраживачке активности.На тај начин се дјеци омогућава смислено, развоју прилагођено, искуствено, аутентично и животно учење, које отвара могућности за обједињавање ученичких знања, вјештина и навика у јединствену интердисциплинарну цјелину која је у процесу сталне трансформације.У овом раду, уз теоријски приступ, дајемо један од могућих модела интегративне обраде математичких садржаја у другом разреду основне школе.
КВАНТИТАТИВЕ АНАЛИЗЕ РАЗЛИКА МОТОРИЧКОГ ПРОСТОРА ДЕЦЕ УРБАНЕ И РУРАЛНЕ СРЕДИНЕ
Истраживање је спроведено на узорку од 168 испитаника, подељених у два субузорка, од тога 91 (48 дечака и 43 девојчица) деце који су представљали испитанике из урбаног места и 77 испитаника (41 дечак и 36 девојчица) који су представљали узорак испитаника руралног насеља, узраста 10 – 11 година. Мултиваријатном анализом варијансе утврђено је постојање статистички значајних разлика у моторичком простору код деце различитог резиденцијалног статуса. Посматрано по полу: код дечака су констатоване статистички значајне разлике при вредности (Ф=7,35; П=0,00). Статистички значајне разлике су такође констатоване и код девојчица при вредности (Ф=3,48; П=0,00). У погледу појединачних моторичких варијабли статистички значајне разлике су уочене у фактору за структурирање кретање, манифестован варијаблом Полигон натрашке у корист дечака руралне средине. Девојчице из урбане средине статистички значајне разлике испољиле су у фактору за структурирање кретања, манифестован варијаблом Скок удаљ из места и фактору функционалне синергије и регулације тонуса мускулатуре, манифестован варијаблом Претклон у седу разножно.
КOМПАТИБИЛНОСТ ВАСПИТНИХ СТИЛОВА ОЧЕВА И МАЈКИ
Здрава, функционална породица је заједница која ствара услове за развој здравих и зрелих чланова у границама њихових интелектуалних и креативних потенцијала, а која при томе пружа осећај припадности и солидарности, поштујући индивидуалне разлике и потребе својих чланова. Свака породица поседује специфицан репертоар понашања, релативно доследан начин понашања, путем којег на најбољи начин остварује своје васпитне циљеве и успоставља односе са децом. Родитељи морају бити вешти балансери између тога да постављају јасна правила, да захтевају њихово поштовање, одговорности свих чланова, али да при томе одрже топао однос са свим члановима породице, а што, у ствари означава чврст родитељски савез. Породица је самостална ћелија друштва која у великој мери, зависи од друштва и да би породица била успешна, у посредовању између друштва и појединца, неопходно је стално мењање породице и усклађивање са променама у друштву, што додатно отежава ионако тежак посао родитеља. Улоге очева и мајки у животу деце су веома различите али је евидентно да су оба родитеља веома значајна и не може један родитељ надоместити утицај другог родитеља. Овај рад истражује и покушава објаснити природу васпитних стилова понашања родитеља адолесцената обухваћених узорком и њихова потенцијална дејства на развој адолесцената, тако да хипотеза истраживања гласи: васпитни стилови мајки и очева се не разликују значајно, а задатак је био усмерен и на стилове понашања мајки и очева, ради увиђања да ли постоји доминантан васпитни стил родитељског понашања за одређени пол, као и да ли постоји “компатибилност“ васпитних стилова код родитељског пара.
СТестГенератор – ПРОГРАМ ЗА ГЕНЕРИСАЊЕ РАЗЛИЧИТИХ ТИПОВА ПРОВЈЕРЕ ЗНАЊА И ЊЕГОВА ПРИМЈЕНА У БИОЛОШКИМ НАУКАМА
Провјера знања ђака и студената је важан и одговоран посао сваког професора. При писменој провјери знања у биолошким наукама професори се користе различитим типовима тестова од чега су најчешћи: есејски тестови (ЕТ), тестови са задацима присјећања (ТП), тестови са задацима допуњавања (ТД) и тестови са задацима вишеструког избора (МТ).Програм СТестГенератор је развијен са циљем да помогне професорима и наставницима при формирању различитих типова тестова. Кроз једноставан и динамичан интерфејс, корисник бира тип теста (ТП, ТД или МТ), уноси питања у базу података, подешава параметре (број потребних тестова, жељени број питања у тесту и сл.), након чега програм случајним одабиром редоследа питања генерише тестове у .txt или .html формату, погодном за штампање. При генерисању тестова вишеструког избора програм прави базу тачних одговора по сваком тесту која се користи при каснијем бодовању. За сваки тест корисник уноси заокружене одговоре, а компјутер аутоматски израчуна број остварених бодова. Кориштење програма СТестГенератор пружа већу индивидуалност рада студената, поједностаљвује припрему квалитетних тестова, вишеструко убрзава процес бодовања и минимализује број грешака при бодовању. Иако првобитно мотивисан примјеном у биолошким наукама, софтвер је погодан за кориштење у свим наукама гдје су поменути типови тестова одговарајући. СТестГенератор је мултиплатформна апликација написана у програмском језику Јава, и може да се преузме са портала Педагошког факултета Бијељина.
ПЛАНИРАЊЕ И ПРОГРАМИРАЊЕ РАДА У ОДЈЕЉЕЊИМА ИНТЕГРИСАНИХ РАЗРЕДА
Интелектуалне и психофизичке карактеристике дјеце млађег школског узраста основне школе, као и њихове сазнајне могућности, су један од основних разлога за интегративни приступ планирању, програмирању и реализацији садржаја наставе на овом узрасту. У актуелном васпитно-образовном раду твз. комбинованих одјељења само се формално ради о одјељењу, а у суштини се ради о раду са посебним разредним групама ученика које су смјештене у једну учионицу. У раду се нуде могућности које су усмјерене на животне предности рада у одјељењу интегрисаних разреда. У школу се не иде, у школи се живи, а живот не познаје фрагментарне и исцјепкане садржаје, живот је саткан од различитих видова интеграција и то интеграција као предности. За очекивање је да ће изучавање, учење и усвајање садржаја, предмета и појава непосредне стварности као цјелине, и међусобно повезаних цјелина, у одјељењима интегрисаних разреда, резултовати бољим исходима рада и учења. Умјесто досадашњих издиференцираних наставних предмета, интегрисани наставни план и програм треба бити организован по васпитно-образовним подручјима у која су уграђени предметни садржаји, а планирање и програмирање за рад у одјељењима интегрисаних разреда треба изводити на начин да се повезују садржаји учења разреда који чине одјељење интегрисаних разреда. Повезивање не треба чинити по сваку цијену, јер се сви садржаји учења не могу повезати, нити је то потребно.Садржаје треба повезати на предметном нивоу кад год је то могуће. Садржаје на предметним нивоима интегрисаних разреда који се не могу међусобно повезати треба реализовати појединачним изучавањем и проучавањем, или их повезивати на нивоу наставног подручја.У раду се нуде схематски прикази могућег приступа планирању и програмирању рада у одјељењу интегрисаних разреда.
КАКО СЕ СТУДЕНТИ УЧИТЕЉСКОГ ПРОГРАМА ОДНОСЕ ПРЕМА МАТЕМАТИЧКОМ ДОКАЗУ И МАТЕМАТИЧКОЈ АРГУМЕНТАЦИЈИ (ЛИЧНЕ ОПСЕРВАЦИЈЕ)
У овој презентацији ријеч је о општем теоријском погледу на математички доказ. Понуђена је једна анализа директног и индиректног доказа која нам омогућава да сагледамо студентско поимање ове врсте доказа. Анализа се ослања на теоријскe конструктe 'когнитивно јединство' и 'мета-когнитицно јединство' организацијских, когнитивних и метакогнитивних фактора у процесу конструисања прихватљивог доказа. Сем тога, у циљу дубљег разумијевања успостављена је корелација са тeлеолошким, епистемиолошким и комуникативним аспектима. У овом моделу, процес доказовања се може описати посредством 'ограничења епистемиолошке важности', 'ефикасности у вези са постизањем циља' и 'комуникацијом у складу са заједнички прихваћеним правилима'.
ПРОГРАМ ИГРОМ ДО ЗДРАВСТВЕНОГ ВАСПИТАЊА НАЈМЛАЂИХ У ФУНКЦИЈИ РЕШАВАЊА ЗАДАТАКА ЗДРАВСТЕВНОГ И ФИЗИЧКОГ ВАСПИТАЊА ПРЕДШКОЛСКЕ ДЕЦЕ
Један од најважнијих задатака предшколских васпитнообразовних установа јесте заштита и јачање здравља деце, што треба мењати у планирању и организацији физичког васпитања са предшколском децом. Имајући у виду циљеве и задатке васпитача у вези са дечјим телесним развојем и унапређивањем здравља, као и чињеницу да конкретан васпитно-образовни рад са децом захтева од васпитача да својим примером, знањем и поступцима делује и на подручју здравственог васпитања,свакодневно се намећу нови здравствени садржаји као последица савременог начина живота. Из тог и многих других разлога у Основе предшколског и припремног предшколског програма треба укључити имплементиране садржаје физичког и здравственог васпитања како би се исти у пракси реализовали као целина. Имплементирање одређених здравствених садржаја у васпитно-образовни рад физичког васпитања омогућује да пракса здравственог васпитања добије одговарајућу педагошку димензију.Садржаји програма су савремени и креативни, подразумевају приступ у комбинацији искустава, идеја и знања у области физичког и здравственог васпитања где се планираним, занимљиво дизајнираним физичким и здравственим активностима кроз едукативне радионице утиче на кретање, физички, моторички развој и здравље предшколске деце.
ОБРАЗОВАЊЕ У 21. ВИЈЕКУ КАО РЕСУРС РЕПУБЛИКЕ СРПСКЕ – ИЗАЗОВИ И ДИЛЕМЕ
Свака национална економија и њен дугорочни развој зависе искључиво од квалитета њених људских ресурса. Систем образовања основна је инфраструктурна претпоставка раста и развoја, исто као што је то и систем транспорта, енергетски систем, итд. Концепт доживотног учења и развоја људских ресурса једног система обухвата и усклађује различите облике учења у свим животним периодима. Савремени образовни систем чини мрежа школских и нешколских организација повезаних партнерским односима. Школа више није једина образовна установа, па се развој људских ресурса једне земље не смије редуковати на реформу школског система. Већ сада је тешко предвидјети која знања и вјештине ће бити потребне и тражене за наредних десет година. У већини професија знање се удвостручује сваких неколико година, што значи да знање свакога од нас треба да се удвостручи сваке 2 – 3 године, само да бисмо „држали корак“ са промјенама, а они који то не буду чинили неумитно ће заостајати. Традиционалне школе и образовни системи уопште, прилично неефикасни и неприлагодљиви школују просјечне појединце, па им тако не омогућавају да напредују у складу са својим способностима На почетку 21. вијека сусрећемо се са огромним промјенама: живот, друштво и економија постају све сложенији; вријеме у којем живимо је непредвидиво; природа послова се радикално мијења; све више послова нестаје усљед технолошких промјена. Пројектована будућност образовања као ресурса у Републици Српској имаће своје утемељење у учењу за рад (стицање нових знања која се практично могу примијенити), учењу за заједнички живот (стицање сазнања о другима), учењу за постојање (самостално и критичко расуђивање).
СМИСАО И ИЗАЗОВИ ОБРАЗОВАЊА ЗА ДЕМОКРАТИЈУ И ЉУДСКА ПРАВА У ОСНОВНИМ ШКОЛАМА
Oбразовање за демократију и људска права није напросто само педагошки тренд у савременом свијету, и нешто што у извјесном смислу прожима цјелокупно образовање, оно је истовремено и нужна потреба нашег друштва. Поштовање људских права није довољно обезбиједити само путем закона, уколико поред тога не постоји развијена свијест о значају њиховог поштовања за живот људи и развој заједнице у којој живе. Управо из тог разлога је настава из демократије и људских права уведена у наш образовни систем, најприје у средњим, а онда и основним школама, затим у предшколским установама и напосљетку се ради на њеном увођењу на универзитете. Аутор у овом раду себи поставља за циљ да размотри смисао образовања за демократију и људска права у основним школама, будући да је ова врста наставе код нас релативно скоро установљена на овом степену образовног система, те да је то једно врло осјетљиво подручје које поставља одређене изазове које треба да имамо у виду.
ЕФЕКТИВНО ВРИЈЕМЕ РАДА НА ЧАСОВИМА ФИЗИЧКОГ ВАСПИТАЊА У IV РАЗРЕДИМА ОСНОВНЕ ШКОЛЕ
Истраживање је спроведено на узорку од 96 ученика узраста од 9 до 10 година који су похађали четврти разред основне школе „Свети Сава“ из Бијељине. Циљ рада био је утврдити колико просјечно износи ефективни рад ученика млађег школског узраста на часу физичког васпитања. Трансверзалним истраживањем извршен је увид у ефективно вријеме рада ученика на часу физичког васпитања, а коришћена техника је хромометрија. Примијењена је теоријска и дескриптивна метода. Резултати истраживања указују да просјечни ефективни рад ученика за цијели час физичког васпитања износи 29 минута и 55 секунди. На основу добијених резултата може се констатовати да ученици губе око 15 минута по часу, а на нивоу године око 27 часова.
САВРЕМЕНИ ПРИСТУП САДРЖАЈИМА СЛУШАЊА ИНСТРУМЕНТАЛНЕ МУЗИКЕ У МЛАЂИМ РАЗРЕДИМА ОСНОВНЕ ШКОЛЕ
Савремено дијете окружено је разноврсним жанровима и врстама музике које често не садрже хуману компоненту потребну за правилан естетски развој личности. Настава музичке културе у млађим разредима основне школе, и поред добрих програмских садржаја слушања музике, не утиче довољно на развијање и његовање правилног музичког укуса и естетске културе. У овом раду бавимо се новим теоријским и практичним начинима презентације садржаја слушања инструменталне музике с циљем што боље мотивације ученика за слушање вриједних музичких остварења. Активно слушање програмске и апсолутне музике подстиче индивидуални емоционални доживљај, који ученици исказују кроз разноврсне видове стваралачког и креативног изражавања. Креативни приступ садржајима слушања музике допринијеће обогаћењу програмске и методичке концепције наставе музичке културе у млађим разредима основне школе. Тиме ће утицај наставе музике у подстицању интересовања и потреба савременог дјетета за музичку умјетност бити већи.
ЕФИКАСНОСТ НАСТАВЕ У МЛАЂЕМ ШКОЛСКОМ УЗРАСТУ У СВЈЕТЛУ ИЗБОРА МЕТОДА И РАЗВОЈА КОМПЕТЕНЦИЈА УЧЕНИКА
Почетком ХХI вијека постало је јасно да дидактицизиране школе не могу задовољити потребе и интересовања ученика, прије свега због форсирања трансмисивних и меморијско-репродуктивних функција наставе. У учећој цивилизацији таква школа почиње да губи примат у односу на друге видове учења и подршке развоја. Овај рад посвећен је анализи метода подстицања и спречавања, с циљем да се освијетле могућности јачања васпитне функције наставе. Ријеч је о истраживачкој провјери утицаја метода подстицања и спречавања на развој компетенција ученика за ХХI вијек, са намјером да се утврди постоји ли узрочнопосљедична повезаност између ставова ученика о томе које методе користе наставници и како се то одражава на ефикасност рада на наставном часу. Доминантне методе истраживања у раду су метода теоријске анализе и синтезе и сервеј метода, а значај истраживања је у освјетљавању нових начина педагошког рада и припремања ученика за стицање знања, вјештина и навика у виду компетенција за вријеме које долази.
МУЗИЧКЕ АКТИВНОСТИ У НТЦ ПРОГРАМУ И РАЗВОЈ ФИНЕ МОТОРИКЕ ДЈЕЦЕ ПРЕДШКОЛСКОГ УЗРАСТА
Дјечији развој представља мултидисциплинарни проблем. НТЦ систем учења заснован је на полазиштима савремених неуролошких сазнања о дјечијем развоју и учењу. У бањалучким вртићима реализовано је емпиријско експериментално истраживање чији је проблем био тестирање елемената примјене НТЦ програма у редовном васпитно-образовном раду. Циљ истраживања је утврђивање побољшања елемената фине моторике дјеце предшколског узраста кроз музичке НТЦ активности. Узорак је обухватао 74 дјетета средњег и старијег вртићког узраста. Користећи инструмент за праћење развоја фине моторике ПФМ, путем пажљиво осмишљених музичких вјежби (Е-фактор), уочен је значајан помак на том плану кроз НТЦ активности које смо реализовали. Након само једног мјесеца вјежби свирања, дјеца су успјела обавити већину постављених задатака u у вези са вољном контролом покрета прстића обjе шаке, што им није полазило за руком прије тога. На то указује и изузетна статистичка значајност израчунатог tомјера аритметичких средина резултата остварених на финалном мјерењу ПФМ инструментом за К и Е групу.
РАЗВОЈ КРЕАТИВНОГ МИШЉЕЊА ПРЕДШКОЛАЦА У ПЕТЕРБУРГУ И БЕОГРАДУ – УПОРЕДНА АНАЛИЗА
Један од начина да се скрене пажња на потребу систематског развијања креативног изражавања деце је да се анализира тренутна ситуација у овом региону. Примена Вилијамс теста креативности на популацију предшколске деце омогућила је нове методе праћења развоја деце. Циљ истраживања је да се упореде резултати тестирања деце из Београда и Петеребурга користећи Вилијамс тест креативности. Истраживање је показало статистички значајне разлике у резултатима између деце из Београда и деце из области Петербурга у корист деце из Београда. Остаје отворено питање даљег истраживања и поређења концепција програма рада предшколских установа.